Denne filmen er verken en anklage eller en bekjennelse,-
-og aller minst et eventyr. For døden er ikke noe eventyr-
-for alle som ser den i øynene. Filmen prøver å fortelle-
-om en generasjon menn som selv om de unngikk granatene,-
-ble ødelagt av krigen.
Norske tekster: Berthe Trætteberg
Han er kjent som Kat, men han heter Stanislaus Katczinsky.
Han er vår gruppeleder, og har nese for god mat og dårlig vær.
Men fremfor alt for god mat når den ikke fins.
Mitt navn er Paul Bäumer, og jeg er 18 år. For noen måneder siden-
-var seks av oss klassekamerater. Våre hoder var fulle av kunnskap,-
-idealer og forhåpninger.
Josef Behm - skal studere teologi.
Albert Kropp - skal studere jus.
Friedrich Müller - skal studere alt.
Franz Kemmerich - skal bli skogvokter.
Peter Leer- skal reise og elske.
Vi er med våre venner. Tjaden, låsesmed før krigen.
Han spiser mest av alle.
Haie Westhus, en bra mann å ha ved sin side.
Detering, en bonde som bare tenker pá sine hester, gården og kona.
I flere måneder har vi kjempet mot franskmennene. De angriper oss,-
-og vi angriper dem, og så er tiden inne for at de angriper oss igjen.
Se så. Kom nå.
Forsiktig!
Det er benet. Han er heldig.
Han kommer til å klare seg.
Dere er våre jernungdommer. Jernungdommer blir helter av jern.
Det er en plikt og en ære for meg å forberede dere-
-på rollen dere må spille i denne store krigen.
Vårt land trenger karakterfaste og viljesterke menn.
Jeg skal forberede deres hjerner, så dere bedre kan trene deres kropper.
For deres keiser, for deres fedreland...
...og for Gud. Fedrelandets skjebne hviler på dere,-
-og verdens skjebne ligger i vårt fedrelands hender.
Tyskland er fremgangens nasjon, kulturens nasjon...
...vitenskapens nasjon, idéenes nasjon...
...Beethovens nasjon, samt Schillers og Goethes...
Bäumer?
- Hva er det der? - En fugl, sir.
- En lerke? - Ja. Den satt i vinduskarmen.
- Og denne linjen...? - Det er vinduet.
Du er ikke her for å tegne, skrive dikt eller for å drømme.
Er du vel, Bäumer?
Mine herrer, dere har alle avlagt eksamen. Tiden på skolen er over,-
-og nå er det pliktens tid...som har begynt.
Dere kan gå. - Herr Bäumer, du kan bli igjen.
Sigarett?
- Nei takk. - Jaså, du røker ikke?
Det er en dårlig vane. Men bare gode vaner skaper en kjedelig person.
-"Bare arbeid og ikke noe moro..." -"...blir man kjedelig av."
Veldig bra. Du har i alle fall lært noe.
Leke og arbeide... Nå har du tatt eksamen, og lekens tid er forbi.
Du er en drømmer som tegner og skriver. Men nå er du en mann.
Med plikter mot fedrelandet.
Vil du verve deg straks? Javisst! Dere skal alle verve dere-
-og som én mann dra ut for å tjene fedrelandet.
Jeg vet at jeg blir stolt av deg.
Krig ville vært helt greit hvis man fikk sove ut.
- Og spise seg mett. - Og ha flere kvinner.
- Kom igjen, Heinrich. Vi er sultne. - Ifølge reglene må alle være her.
- Alle er jo her. - Ikke lyv.
Jeg har mat til 115 mann og serverer ikke før resten kommer.
Resten er på feltsykehuset eller i graven.
- Jeg har jo mat til 115 mann. - Da er det nok, for en gangs skyld.
Har du brød nok til 115 mann? Pølse også?
- Ja, men... - Fram med det!
- Da holder brødet til... - Doble porsjoner!
- Doble! - Jeg kan bare gi dere til 80 mann.
- Løytnant Bertinck! - Bønnene lukter herlig, sersjant.
Tenk om man fikk sånt ved fronten iblant, Katczinsky.
Sannelig, løytnant.
- Spis ordentlig. - Takk, løytnant.
- Du hørte løytnanten. - Han sa ikke...
Vi er 2. kompani. Du er 2. kompaniets kokk.
Du har ikke laget mat til 80 mann, men til 2. kompani.
Og vi er 2. kompani!
Det er ikke riktig.
Kom igjen nå. Vær ikke gnien.
Det er ikke riktig.
Det burde være et system.
Det er ikke riktig. All denne maten.
Dobbel porsjon!
En vidunderlig dag. Alle har spist for to, og posten er kommet.
Gresset vaier som lange spyd, de hvite sommerfuglene flyr i vinden.
Hvor ofte har vi de siste dagene vært døden nær? Ikke tenk på det.
La oss nyte verden. Alt er nytt og modig.
Rød valmue, god mat, sigaretter og sommerbrisen.
Paul...
Vi går til Kemmerich.
Søster, vet De hvor Franz Kemmerich er?
Franz...
- Hvordan har du det? - Noen stjal klokka mi.
- Jeg advarte deg, Franz. - Jeg vet det...
- Du får komme hjem snart. - Tror du det?
Jeg føler meg... Jeg har det bra.
Men foten min...den er så vond. Og den er kald.
Smerten er din billett hjem. Vær takknemlig for den.
Om en uke sitter du og røker sigar og forteller løgner...
-...for Katarina Hammerschmidt. - Vi tok med oss røyk og ost.
Legg det under senga. Gjem det. De stjal jo klokka mi.
- Skal du ta med deg disse hjem? - Hvorfor ikke?
Vi trenger ingen støvler hjemme. Vi kan bytte dem mot...
- Moren min ga meg støvlene. - Jeg kan låne dem.
- Du er hjemme lenge før oss. - Du trenger ikke vente på perm.
- Sykepasser! - De kommer aldri...
- Vi skal hente en til deg. - Når du kommer tilbake...
-...får vi være sammen igjen. - Vi kommer tilbake i morgen.
Jeg er snart tilbake. Sørg for at dere finner klokka mi.
Jeg bryr meg selvfølgelig om Franz. Hvis jeg kunne redde benet hans,-
-hadde jeg gjerne gått over pigg- tråd. Men han trenger ikke støvlene.
Jeg får vondt av mine. Hvorfor gi hans til en sykepasser, ikke til oss?
Han har rett, Paul.
Jeg vet det...
Veldig bra, Kemmerich.
Strålende!
De har amputert benet mitt.
Det kunne vært verre. Wegeler mistet den høyre armen.
- Dessuten får du reise hjem. - Tror du det?
- Selvfølgelig. - Tror du det?
- Når du er kommet over operasjonen... - Jeg tror ikke det.
Ikke prat tull.
Jeg ville bli skogvokter.
Det kommer du til å bli.
De lager fantastiske kunstige ben i dag...
De fester dem direkte på muskelen.
- Du kan klare hva som helst. - Hvis du finner klokka mi...
...så send den hjem.
Du kommer til et rekonvalesenthjem, kanskje det i Klosterberg.
Husker du da vi kjørte dit? Alle poplene...
...og bekken full av fisk.
Franz, når jeg kommer hjem, drar vi opp på fjellet igjen.
Da kan du fortelle meg om alle trærne.
Ingenting vil være forandret. Vi får være sammen igjen.
Gi Müller...støvlene...mine.
Doktor?
Hvor er doktoren?
- Franz Kemmerich holder på å dø. - Seng 26, amputert ben.
Jeg har amputert fem ben i dag. Ta det, du.
Vi har operert siden fem i morges. Din venn blir 17. dødsfall i dag.
Han må bort- vi trenger sengen. De ligger på gulvet utenfor her.
Ikke glem å bytte strømper hver dag.
- Paul? - Ja, fru Kemmerich?
Får vi låne Paul et minutt?
Paul, lov meg en ting. Ta deg av Franz.
Du vet at han ser opp til deg. Pass på at han ikke utsettes for fare.
- Jeg skal se til at han passer seg. - Takk. Gud velsigne deg.
Se etter lillebroren din! Vær forsiktige.
Gutter, våkne opp nå!
Opp med dere!
Våkne opp, nå er det mat!
- Kat, hva driver du med? - Bli med meg neste gang.
- Så kan du steppe inn for meg. - Du kommer alltid til å være her.
Lær det skikkelig, så slipper dere å gå sultne. Hør på læreren.
- Hva ville han? - Nå er det på tide å jobbe!
- Alle skal verve seg! - Ja. - Du også, Behm.
Men ikke i kveld, for da skal vi drikke oss fulle!
Himmelstoss!
Skal de unge herrene verve seg?
Jeg har blitt kalt inn selv.
Du, Himmelstoss?
- Jeg er reserve. - Himmelstoss er reserve!
- Jeg skal inn i aktiv tjeneste. - Himmelstoss skal i aktiv tjeneste!
Mine unge herrer! Dette er uniformen min!
Ja, pene unge herrer. Hodene fulle med tøys fra bøker.
Snart får dere lære dere noe helt annet!
O gode Gud, vi takker for maten du har gitt oss.
Bevar Kaiseren og fedrelandet-
-våre tapre soldater...
...og sønnen vår, Paul Bäumer-
-som snart skal tjene sitt fedreland.
Bevar Paul Bäumer. Amen.
Krigen er snart over. Russerne er beseiret, franskmennene viker-
-og ubåtene våre sulter ut engelskmennene.
Amerikanerne kommer aldri til å slåss. Seieren er i våre hender.
Jeg misunner deg, Paul. Du får marsjere gjennom Paris-
-til musikk og faner.
Jeg misunner deg.
Still opp i tre geledd! Tre grupper!
På stedet hvil!
Velkommen, herrer. Dere skal være mine gjester i ti uker framover.
I løpet av disse ukene skal dere bli tyske soldater.
Så skal dere til enhetene deres ved fronten-
-der dere får æren av å tjene Kaiseren og fedrelandet.
Velkommen, mine herrer.
God morgen, mine unge herrer. Mitt navn er Himmelstoss.
Korporal Himmelstoss. Jeg er deres opplæringsoffiser.
Jeg vil bli en god lærer. Vet dere hvorfor?
Det jeg lærer dere, vil dere aldri glemme.
Aldri.
Giv akt!
På stedet hvil!
Giv akt! På stedet hvil!
Giv akt!
Høyre om!
Venstre om!
Høyre om!
Fremad, marsj!
Høyre om, marsj!
Giv akt!
Høyre om!
Framover!
Høyre om!
Framover, marsj!
Løpende, fremad!
Høyre om, marsj!
Ligg ned!
Stå opp!
Framover!
Ligg ned!
Stå opp!
Framover!
Ligg ned!
Stå opp!
Framover!
Inn i forlegningen! Inspeksjon om 30 minutter!
Høyre venstre om!
Ligg ned!
Stå opp!
Framover!
Ligg ned!
Stå opp!
Framover!
Ligg ned!
Stå opp!
En gang til.
Opp med deg. Kom nå.
En gang til!
Igjen!
Bäumer...
E" gang til!
Igjen!
Dette skal du få svi for!
- Gevær, kamputstyr! - Nei, De må holde øynene åpne.
Ligg ned!
Øvelsestiden er over. Nå er dere soldater i hæren-
-og klare til å kjempe for keiseren og fedrelandet.
Ved frontlinjene vil dere forstå verdien og hensikten-
-ved alt dere har lært her, alt som deres befal har lært dere.
Metodene kan ha virket harde,-
-men dere kommer til å takke instruktørene for det dere har lært.
De har lært dere å bli soldater i Guds, keiserens og landets tjeneste.
På aksel gevær!
Høyre om...
Mot toget.
Røking forbudt!
Så...nå er dere her.
En eldre pleier å ta seg av hver ny pluton. Dere er de nye plutonene,-
-og jeg er den eldre...
Dere har lært mye om hvordan man blir soldat. Vi skal jobbe hardt med-
-å glemme det. Jeg skal undervise i det praktiske... - Hør etter, gutt.
Jeg skal lære dere praktiske ting.
Jeg skal lære dere å skifte bleier ved fronten og å drepe franskmenn.
Jeg kommer snart til å døpe dere. Men først skal dere spise og sove-
-før det er tid for å patruljere. I kveld...
De dumpe smellene er det tunge artilleriet.
De sikter bak oss, så slapp av.
De kommer tre av gangen og lander nær hverandre.
Man har 5-10 sekunder på seg mellom hver salve til å komme videre.
Fordelen er at man hører dem på lang avstand.
Det dere må spisse ørene etter er en summende lyd, som en mygg.
De kalles "daisy cutters".
Man har bare tre sekunder på seg før de treffer. Ikke vent!
Her ute må dere stole på instinktene deres. Forstått?
Ikke vent. Hvis dere hører noe på nært hold...
-...kast dere straks ned! Forstått? - Ja.
Gutter, nå blir det fyrverkeri. Franskmennene ønsker velkommen.
Hold dere nær Kat- og avvent mine ordre.
Søk dekning!
Skyt de skadede hestene!
Skyt dem, da!
Er du gal? Du kan jo drepe noen!
Hvorfor? Hva galt hadde de gjort? Overhodet ingenting.
Det er galt å drepe hester.
Nå er franskmennene ferdige! Kom, så går vi.
Er alle her?
Nå har dere fått en forsmak på virkeligheten. Det blir en vane.
Nå er dere i ferd med å bli soldater. Hold dere til meg, så går det bra.
Vi har vært ved fronten i ett år. Nå> er vi soldater, og kjenner stedet.
Kemmerich er død, men også andre i vår klasse er døde eller sårede.
Vi er i fare alle sammen. Smeller det, kan vi bare dukke,-
-for vi vet aldri hvor granaten havner.
Jeg kan sprenges i biter i et til- fluktsrom, eller overleve utendørs.
Hver soldat tror på tilfeldighetene og stoler pá hellet,-
-men ingen soldat overlever tusen tilfeldigheter.
Flammekastere. En ny oppfinnelse.
Nok en metode som gjør det enklere for oss å ta livet av hverandre.
Dette industrielle mirakel: Forbrenning.
Rottene her er spesielt ekle. Vi kaller dem "likrotter".
De har ondskapsfulle ansikter, og selv med tom mage-
-er det vemmelig å se deres lange, nakne haler.
Agnet er brødbiter som er så> råtne at ikke engang vi spiser dem.
Hvis vi legger opp en stabel, så prøver rottene å ta den.
En måte å fordrive tiden pá.
Gass!
Gass - det mest fryktelige våpenet av alle.
Vi husket de grusomme synene på sykehuset der gasspasientene-
-var blitt kvalt til døde da de hostet opp sine forbrente lunger.
Bedre å ta sjansen på åpne høyder enn å bli i lavtliggende områder.
De nye rekruttene gir oss store problemer. Mellom fem og ti dør-
-for hvert eldre befal, og de dør fordi de er så uerfarne.
De vet ingenting, så de dør som fluer.
Nei!
Plukk ham opp!
Gi meg et gevær!
Nei, vent!
Den guttungen...
Bare en unge!
Se opp for kabelen!
Hvor lang tid har gått? Uker, måneder...år? Bare noen dager.
I går beskytning, idag hvile. I morgen er det skyttergravene igjen.
Gutter, kom hit. Se... Dere går i den retningen.
Noen andre får spise leveren. Jeg slanker meg...
Min gamle kvinne ville ha brukt laurbærblad, basilikum, paprika...
...og fyllet ville ha vært noe helt spesielt. Men dette var bra nok.
- Jeg føler meg som en konge. - Ikke så verst...
Det er en skitten liten krig. Du svarte ikke på spørsmålet mitt.
- Hvilket spørsmål? - Hva skal du gjøre når alt er over?
Drikke seg full, som alle andre.
Klart det, og så hjem til mamma.
- Mer, da? - Si det, du trenger ikke skamme deg.
Han skal studere teologi og bli prest.
Etter ett år ved fronten tror du fortsatt at Gud finnes.
Han finnes bestandig.
- Og du, Müller? - Jeg har alltid villet bli ingeniør.
Jeg har flaks. Jeg har alltid visst hva jeg vil drive med.
Som dem. Som bondetampene.
Tilbake til avlingen, Detering?
Tilbake til hestene og sauene mine, og avlingen. Og kona mi.
Hva skal du gjøre, Tjaden?
Se til å få tak på Himmelstoss!
- Jeg vet hva jeg vil. - Det vet alle.
Kle av hver eneste mademoiselle herfra til Rhen.
- Vi snakker om framtidig karriere. - Jeg gjør karriere av hobbyen min.
Jeg skal bli verdens første professor i begjær.
Du, da? Tilbake til skomakeryrket?
- Og til barna. - Hvor mange har du?
Godt jeg er skomaker, ellers hadde jeg blitt lutfattig av å kjøpe sko.
Og du, Westhus?
En seng stoppet med fjær. Og en tjukk jente.
Jeg skal ikke reise meg på en uke.
Jeg spurte hvordan du har tenkt å forsørge deg.
- Jeg blir nok i hæren. - Er du sprø?
I fredstid er maten bra. Man får sove i en seng og rent undertøy.
Om kveldene har man fri og kan gå på kroa.
Heller det enn å grave torv.
- Enda flere kister. - Enda større offensiv.
Hovedkvarteret er omtenksomme. De der skal fylle opp kistene...
- Hvor gammel er du? - Seksten.
Neste år kommer de rett fra vogga.
- Har du laget hakkene i denne? - Ja, sir.
- Hvem ba deg gjøre det? - Under opplæringen sa de...
Hvis fienden oppdager deg med denne, så dreper de deg ikke.
De trykker ut øynene på deg og fyller dem med sagflis!
Ingen bruker sånne lenger. Det er begge sider blitt enige om.
- Første gangen ved fronten? - Ja, sir.
- Jeg er også menig. - Jeg trodde...
Spaden er bedre. Et slag under haka, så blir hele hodet revet av.
Den fungerer som kølle også. Et slag mellom halsen og skulderen...
...og han kan bli delt i to. En bajonett kan sitte fast i ribbeina,-
-og da må man dra den ut. I mellomtida kan man dø.
Skjønner du?
- Hvor er plutonlederen? - Himmelstoss skulle møte oss her.
- Hvem, sa du? - Korporal Himmelstoss.
- Fra Oldenburg? - Det er ikke sant!
- Hevnen er søt! - Han stilte neppe opp frivillig?
Han gikk for langt med noen rekrutter ute på leirbanen.
- Dere kjenner vel til leirbanen? - Gjør vi det?
Han holdt på å drepe dem, og han visste ikke at sønnen...
-...til den lokale dommeren så på. - Så derfor ble han sendt hit?
Gud, jeg klarer knapt å vente!
Se der...
Vi møtes igjen...
Kropp, du husker vel meg? - Jaså, Müller er også her?
Leer, Behm...Bäumer
Hukommelsen min er det ingenting i veien med!
Det jeg lærte dere skulle dere aldri glemme. Dere har klart å overleve.
- Ikke Kemmerich. - Jeg husker ikke ham.
- Men dere andre har tydeligvis lært. - Når vi kommer til fronten...
-...bør du ikke snu ryggen til! - Hva sa du?
- Den store korporal Himmelstoss? - Hvem er du?
- Jeg stilte et spørsmål! - Himmelstoss...
Det er en latrine nede i veien. Ta og hopp ned i den.
Jeg er ditt befal. Vil du bli stilt for krigsrett?
Rett opp ryggen og sammen med hælene når ditt befal tiltaler deg!
Avdeling, giv akt!
Høyre om!
Fremad, marsj!
De behandler oss godt. De ga oss utsøkt edamerost.
Vi spiser og drikker, men uten glede.
Vi får alltid god mat før de sender oss i døden.
Kat er i dårlig humør. Duften av ost betyr problemer.
Og problemer skal det bli.
Ta det med ro. Dette ordner seg.
Har dere sett den eksplodere?
- Kan det ta livet av franskmenn? - Jeg trenger å pusse støvlene senere.
Du blir snart vant til det. De bombarderer oss alltid sånn-
-før de går til storoffensiv. Vi skal ikke få sove,-
-og når de angriper, er vi for trette til å slå tilbake.
- To døgn...hvor mye lenger? - Ikke så lenge.
Hvorfor slutter de aldri?
- Hvor skal du gå? - Jeg er tilbake snart.
Vent her, det er snart over.
Gå og sett deg. Oppfør deg ordentlig!
Hør! Angrip!
Vi står ikke hjelpeløse og venter på å bli knust. Vi kan drepe-
-for å redde oss selv og for å ta hevn.
Når vi ser deres ansikter, blir vi dyriske mordere.
Om ens egen far sluttet seg til dem, ville man straks drepe ham.
Hva pokker betyr det her?!
Hva foregår der nede?
Hvor lang tid har gått? Dager, uker, måneder...år.
Angrep, motangrep, antallet døde stiger. Vinter, sommer.
Dagene er varme, og de døde ligger ubegravd. Når vinden blåser,-
-kjenner man den tunge og søte lukten av blod.
Nei...
Jeg vil hjelpe deg.
Kamerat...
Jeg ville ikke drepe deg.
Men da du hoppet ned her... Hva ville du ha gjort?
Jeg har aldri truffet deg før...
Ansikt til ansikt. Jeg så geværet ditt...
...og bajonetten din. Granatene dine.
Hvis vi kastet vekk alt det der...
...kunne vi blitt brødre. Men det vil de ikke at vi skal vite.
De vil ikke at vi skal vite-
-at vi alle har mødre og fedre.
Samme frykt for døden...
...samme smerte...
...og samme...
...alt.
Tilgi meg, kamerat.
Jeg kan skrive til din familie. Ja, det skal jeg gjøre.
"Gerard Duval, compositeur. "
Jeg har drept Gerard Duval, trykkeren.
Bataljon...giv akt!
Presentér gevær!
Deres Majestet, jeg har den ære å presentere 150. infanteribataljon.
Deres Majestet... Soldat Bernard.
Deres Majestet - soldat Leiner.
Deres Majestet... Korporal Himmelstoss.
Offiserer, underoffiserer, menige. Mennene som fikk utmerkelser i dag-
-har samtlige utført handlinger verdige vår sak. For fremtiden-
-forventer Tyskland at dere alle følger deres eksempel.
Fra og med nå krever deres keiser at dere viser styrke, mot og lydighet-
-mot deres Gud og deres land. Hvis så skjer, er jeg sikker på-
-at hver og en av dere en dag vil få bære en medalje fra keiseren.
Dere har alle gjort deres plikt, og dere har vist verden vår styrke!
Dere har skremt våre fiender. Med Guds hjelp vinner dere-
-en ærerik seier for fedrelandet!
Kaiseren! Vent til faren min får høre det!
Hva skal du si til ham?
At jeg så Kaiseren på nært hold. Han kommer ikke til å tro meg!
Han virket hyggelig.
Tror du på at han ble tvunget inn i krigen?
Han kunne jo ikke takke nei. Generalene tvang ham jo.
- Så generalene startet krigen? - De franske generalene, ja.
Sa de franske generalene til Kaiseren at det måtte bli krig?
Tenk på at uniformene skal brukes av neste gruppe Kaiseren inspiserer.
- Hvorfor tror du vi er i krig? - For å beskytte fedrelandet.
- Og franskmennene, da? - For å beskytte moderlandet.
- Og hvem har rett? - Vinneren.
Det låter ikke særlig patriotisk.
Kanskje er det ikke patriotisk å bruke hodet.
En ekte patriot får kanskje skutt vekk skallen.
- Og får medalje. - Som Himmelstoss?
Tenk at den lille spretten fikk medalje av Kaiseren.
Han hadde fortjent den.
Han oppførte seg som en ekte tysk soldat.
Han løp fram når han ble tilsnakket og tilbake når han ble tilsnakket.
Det eneste han ikke gjorde var å dø som en tysk soldat.
Mener du at vi slåss bare for å dø?
Vet du hva vi slåss for?
Vet noen hva vi slåss for? Gjør Kaiseren det?
Hadde han holdt seg unna, hadde vi kanskje sluppet krigen.
Korporal.
Stig på.
Sitt ned.
Deres land fornærmet vårt. Sånn begynte det.
"Deres land?" Jeg forstår ikke.
Fornærmet et fransk fjell et tysk?
Du vet hva jeg mener.
- Et land fornærmet et annet. - Hva gjør da jeg her?
Jeg var ikke fornærmet. Jeg hadde ikke engang vært i Frankrike.
Jeg har ikke møtt mange franske, men de var mennesker, de også.
Eneste grunn til at vi er i krig, er at noen får noe ut av det.
Hvem da? Ikke jeg.
De generalene får noe ut av det.
- Hva får de ut av krigen? - Ære.
- Kjenner noen til Vitry-le-Bois? - Det er en fransk kake.
Det er en okkupert fransk landsby. Vi skal dit alle sammen.
På sju dagers permisjon!
Jeg har aldri sett noe vakrere.
Nei, aldri. Hvor gammel tror du hun er?
- 21 eller 22. - Nei. Da er hun jo eldre enn oss.
Hun er maks 17.
- Hun er så ren. - Hun bader sikkert hver dag.
To eller tre ganger. Hun har ikke skitt under neglene.
Hvor langt tror du han kan marsjere i de skoene?
Husker du hvite bukser? Jeg har et par hjemme.
Det hadde vært noe, Albert?
- Kanskje vi kan gå og bli avluset. - Lusene er tilbake etter 30 minutter.
Vekk med labbene. Hun er min.
Jøss.
Hva har disse snuskete tølperne sagt til deg, elskling?
Gi meg et kyss, schatzi.
Hun er lik min første - Olga.
Olga, min lille bondejente.
Hold opp. Du har aldri vært sammen med en sånn.
- Vi ses. - Hvor skal dere?
- Se på utsikten. - Duger ikke denne utsikten?
- Det vil ta seks uker å bli ren. - Kan jeg få låne såpen?
Se der!
- Bon jour! - Jolie!
Si noe, så de ikke går!
- Be dem om å komme hit! - Kom over til denne siden!
Spør hva de gjør i kveld.
Si at vi vil prate med dem!
Kom hit!
Jenter! L'amour! Kom over hit!
- Nei, ikke gå! - Jenter, vil dere ha brød?
Kom hit!
- Hva sa hun? - De vil at vi skal komme.
- Det går ikke! - Vaktpostene hindrer oss!
De er der borte!
De vil at vi skal komme til deres hus i kveld!
Vi skal ta med oss noe å spise!
For en uflaks at vi er fire og de er tre...
Det er urettferdig mot jentene. Drikk opp den gode franske vinen din.
- Urettferdig mot jentene... - En av oss må ofre seg.
Bånnski, Tjaden. Du holder ikke tritt med oss.
Skal vi trekke lodd?
Du taper...
God kveld.
Fin oppstilling, synes jeg. Jeg vil ha hun her...
Liker du din, Albert? - Paul?
Hvor gammel er du?
Jeg er nitten år.
Tjuefem år? Nei, det tror jeg ikke.
Rommet blir mørkt og forsvinner i skumringen.
Bare ansiktet nær mitt eget syns tydelig.
Ansiktet hennes bærer nattens mykhet.
Jeg lar det falle av meg: Krigen, skrekken og redslene-
"så Jeg kan våkne opp og lykkelig.
Ligg ned!
Jeg kommer snart!
Vær forsiktig!
- Du skal reise langt, så spis nå. - Brød og ost.
Som å få en hummermiddag midt i ørkenen...
Albert og jeg er på et katolsk sykehus. De er kjent for-
-god behandling og god mat. Vi ble rullet inn rett fra toget,-
-og ingen av oss har sovet særlig godt.
- Vi ser ikke ham mer. - De tok klærne hans.
- Han skal på dødsrommet. - Dødsrommet? Hva er det?
Et lite rom i kjelleren. Når noen vil si morna til verden,-
-så blir han tatt med dit. Greit. Det ligger ved siden av likhuset.
Ingen kommer tilbake derfra.
Sengene tømmes fort og nye personer overtar dem.
Albert har fryktelige smerter. I går kveld våknet en kamerat-
-med voldsomme blødninger. Legene ser mye oftere til ham.
Hvor skal jeg? Nei! Jeg vil ikke til dødsrommet.
Hvorfor tar dere våpenkjolen hans?
- Hvorfor tar dere våpenkjolen?! - Jeg kommer tilbake!
Løgnere!
Jeg lærer meg å gå igjen, alltid i korridoren.
Jeg holder ikke ut Alberts blikk når jeg rører meg i rommet.
Han har et underlig uttrykk. Jeg vet hva det betyr.
Han er bitter og misunnelig fordi jeg blir bedre, ikke han.
Og jeg vet at han føler skyld for misunnelsen sin.
Jeg kjenner Albert Han har alltid vært min beste venn.
Jeg har blitt kjent med sykehuset.
Jeg vet hvor de pleier ryggskadete, hodeskadete og dobbeltamputerte.
De ansiktsskadete, testikkelskadede, gassangrepne, de blinde-
-de lungeskadede og tarmskadede.
Og dette er bare et eneste sykehus.
Det fins tusenvis i Tyskland. Hvor mange tusen er det i Frankrike?
I Russland? I England?
Hvor meningsløse er ord, gjerninger og tanker, når sånt er mulig?
1000 år med kultur kunne ikke forhindre denne blodsutgytelsen.
Bare et sykehus viser krigens sanne ansikt.
Hold opp!
Sykepassere!
Han prøver å ta livet av seg med en gaffel!
Hvorfor lot du ham ikke være?
Du gjør store fremskritt, Paul. Snart kan du kaste stokken.
Søster... Jeg er bekymret for vennen min.
Han kommer seg veldig bra.
Han har vært syk siden operasjonen.
Han snakker knapt med meg lenger.
Det er sånn etter en amputasjon.
Alltid. Slutt å bekymre deg nå. Albert kommer over det.
Fortell ham de gode nyhetene, da blir han glad.
Albert, hvordan føler du deg?
De har gitt meg 16 dagers sykepermisjon. Jeg skal reise hjem.
De sender deg hjem snart også.
Bäumer! Jeg er tilbake!
- Franz! - Jeg sa jo at jeg ville klare meg.
- Utrolig! - Dødsrommet... For noe snakk!
Døden fikk ikke tak på meg. Jeg stakk fra ham!
Han sa faktisk at han ville klare seg.
Er det noe du vil ha?
En revolver...
- Hva sa du? - Skaff en revolver til meg.
- Skaffer du en revolver, eller ikke? - Ikke prat tull!
Prat fornuftig, du.
Albert...
Jeg er lei for det.
Paul! Hvorfor fortalte du ikke at du skulle komme hjem?
Mor!
Paul...kom opp.
Gi meg et lommetørkle.
- Hvordan har hun det? - Hun ligger. Hun er syk, Paul.
- Hva er det for noe? - Vi vet ikke.
Dr. Bredemeyer tror...at det kan være kreften igjen.
Gud være lovet...
Gud være lovet. Er du såret, Paul?
Nei. Jeg har perm. Hvordan føler du deg?
Jeg skal prøve å stå opp en liten stund i dag.
Vi må ha forstått at du ville komme.
Erna lager livretten din: Potetkaker.
Og vi har en krukke blåbærsyltetøy.
- Det liker du vel? - Det er lenge siden jeg spiste det.
Hvor er far?
På svovelfabrikken. Han jobber overtid.
Min Paul...
Brød.
Ost...og smør.
- Dere får vel nok mat der? - Ikke bestandig, men vi klarer oss.
- Er det veldig ille der? - Nei, ikke så ille.
Heinrich Bredemeyer var her og sa at det var grusomt der ute...
-...med gassangrep og mye annet. - Det er bare prat.
Se på meg. Jeg er jo frisk.
Ja...
Men du er så mager.
- Hvorfor vil du ta av uniformen? - Det er mye mer behagelig.
Jeg vil vise frem soldaten vår til vennene mine.
Du ser til å ha det bra, Paul. Krigen har gjort deg godt.
Ta en sigar. Er du gammel nok til å drepe franskmenn, så kan du røke.
- Hans, nok en øl til krigeren vår. - Er det en god atmosfære der ute?
- Vi bør gjøre ende på franskmennene. - Fienden har mange reserver.
- Krigen er annerledes enn folk tror. - Du ser din lille bit,-
-og mister iblant det store bildet. Det viktige er gjennombruddet-
-her i Flandern. Franskmennene og vi. Vi må ta dem fra den belgiske siden.
Først må vi beseire dem ved samtlige grenser.
Du lyver for meg, Paul. Jeg vet det.
- Han døde øyeblikkelig. - Han skulle ikke bli skadet, sa du.
Hvorfor lever du når han er død? Hvilken rett har du...
Fortell det en gang til... Så du det?
Jeg var der ved siden av ham. Han døde med det samme, uten å lide.
Jeg vet at du forsøker å trøste meg...
Men dette er vanskeligere enn om du fortalte sannheten.
Jeg vil vite...hele sannheten!
Jeg må få høre det!
Det var nøyaktig slik det skjedde.
Han døde med en gang, og han merket absolutt ingenting.
- Han så helt rolig ut. - Sverger du på det?
På alt som er hellig for deg?
På alt som er hellig for meg. Han døde øyeblikkelig.
Lover du aldri å komme tilbake hvis det ikke er sant?
Jeg kommer aldri tilbake om han ikke ble drept øyeblikkelig.
Tenk på det når dere ankommer fronten, så blir dere bedre soldater.
Nå kan dere gå.
Bäumer...
Paul Bäumer!
Ta en sigarett. Du har klart deg? Det er en dårlig vane,-
-men visse laster må man ha. "Bare arbeid og ikke noe moro."
Hvordan er atmosfæren der ute? Utmerket, ikke sant?
Behm er død. Josef Behm.
Jeg trodde ikke at han skulle verve seg.
Kemmerich er også død. Og Kropp har mistet et ben.
- Albert Kropp, ja... - De andre vet jeg ingenting om.
- Men Leer, Müller og jeg lever... - Det er godt å høre.
Si til dem at jeg er stolt av å ha gjort dem til gode tyskere.
Av at dere har gjort deres plikt mot fedrelandet.
Hvordan tror du det føles for meg?
Dere var en god klasse, fine gutter.
- Denne klassen, da? - Ikke som din. Defaitistisk...
- De har slett ikke samme to i seg. - Ingen "jernungdommer"?
Bare gutter...som vil leke.
Le...og overleve.
Bare gutter...
- Mor, du burde sove nå. - Vekket jeg deg?
- Du blir forkjølet. Sov nå. - Sove kan jeg gjøre senere.
- Er du veldig redd? - Nei.
Du må være på vakt mot kvinnene i Frankrike.
De er dårlige.
Der vi er fins det ingen kvinner.
Og vær forsiktig ved fronten.
- Jeg skal be for deg hver dag. - Jeg vet det, mor.
Kanskje du kan få en ufarlig jobb.
Ja, kanskje på kjøkkenet.
- Hvis de andre sier noe... - Ingen fare.
Nå må du legge deg.
Du må bli frisk til jeg kommer hjem.
Ja, barnet mitt.
Ikke send flere pakker. Vi får nok å spise.
De gjør større nytte her.
Jeg har to par underbukser til deg. I ren ull.
De vil holde deg varm. Husk å pakke dem med deg.
Det skal jeg. God natt.
God natt...min sønn.
Mor, jeg bodde på dette rommet.
Her er alle mine kjære bøker.
Men de snakker ikke til meg som før.
Men jeg er heller ikke som før.
Jeg er soldat, og jeg skal drepe. Mitt kjennskap til livet-
-er begrenset til døden. Jeg burde ikke ha kommet tilbake.
Der ute tenker alle som jeg. Livet har ingen mening for oss.
Mine kamerater ved fronten er den eneste sannheten jeg kjenner.
Jeg er kun avhengig av dem.
Mor, det er forferdelig å si det,-
-men det føles som om jeg nå drar tilbake dit jeg hører hjemme...
Paul!
- Du er tilbake. - Ja, jeg er tilbake.
Idiotisk av deg å komme tilbake, men jeg er glad for å se deg likevel.
De blir yngre og yngre, Paul.
Vi får hendene fulle med å ta oss av dem.
- Desertøren er tilbake! - Hvordan var permen?
Hvor er Müller?
- Når skjedde det? - For en uke siden.
Gikk det fort?
Granatsplinter i magen. Han levde i to timer.
Paul...
Han sa at jeg fikk dem.
Hvis de kommer nærmere, er vi ferdige.
Nei, la ham være. Han er død!
Å, Gud!
Angrip!
Vi forsyner kameratene ved fronten med mat. Vi er sultne alle sammen.
Vi er trette, og vi er uten håp. Men krigen fortsetter.
- Hvorfor gjør de ikke slutt på den? - Si det...
Vi sulter, mens franskmennene spiser kjøtt og hvitt brød.
Vårt brød er som sagflis.
Vet du om noen som ikke har fått sykdommer?
Våre geværpiper er så utslitte at vi ofte skyter våre egne.
Vi har ingen hester igjen. Fienden er overtallig,-
-og de har både gevær og tanks. Nå begynner amerikanerne å komme...
...med nye våpen, fly og uthvilte tropper.
Ligg stille.
- Vær stille. - Etter fire år...
- Bårelag! - Akkurat idet det nesten er over...
Det er et åpent sår. Hold ut, så havner du i en deilig sykehusseng.
Båre hit bort!
Kan du reise deg opp?
Jeg bærer deg.
- Jeg er lei for det. - Det går bra, Paul.
- Vi må fortsette. - Ja.
Kom nå.
Jeg skal prøve.
- Jeg skal prøve. - Nei, jeg bærer deg.
- Hva er det? - Pipen min... Jeg har mistet den.
Ingen fare. Du finner en ny.
Her.
Ålreit, Kat.
Nå skiller de oss nok fra hverandre.
Tre år.
Husker du hvor naiv jeg var da jeg først kom hit?
Det gjorde du noe med. "Dukk", sa du.
Når dette er over...
Når krigen er slutt på ordentlig...
...kanskje vi kan finne på noe sammen.
Hva vet jeg ikke. Et glass vin, kanskje.
Jeg vet ikke engang hvor du bor. 3 år sammen og ikke engang adressen din.
Du skal få min.
Hør etter. Vi går videre.
Klar? Kom!
Dette kunne du ha spart deg. Han er steindød.
Nei... Han har bare besvimt.
Han snakket jo...
...for ti minutter siden.
Da snakket vi med hverandre.
Det er høst. Vi venter på slutten.
Våpenhvilen og freden.
Kjære Albert nå er det bare du og jeg igjen.
Like etter at Kat døde, var det Tjadens tur. En rask, skånsom død.
Himmelstoss ble drept samme dag, og nå er Detering borte.
Vi begynte å miste Detering i vår, da epletrærne blomstret.
Du husker uttrykket han får om våren.
For to uker siden var han forsvunnet.
En uke senere hørte vi at han var blitt tatt av militærpolitiet.
Du og jeg vet at han var på vei hjem.
Du vet hva straffen for desertering er...
Av de 20 i klassen som vervet seg,-
-er 13 døde og fire er savnet.
En er på galehuset.
Du og jeg lever. Jeg savner deg veldig.
Kommuniké fra Den tyske overkommando:
-11. oktober 1918-
"Intet nytt fra vestfronten."